Szupinger Rudolf szíve szerint szakács szeretett volna lenni, de 1960-ban – szülői nyomásra – cukrásztanulónak szegődött. Fodrászként dolgozó kisiparos édesapja egyértelműen a vendéglátás felé orientálta. A kapuvári áfésznál kezdő fiatal a budatétényi iskolát országos versenyen elért eredménye miatt fél évvel előbb fejezhette be. Három év múlva már segédként foglalkoztatták az egyik cukrászüzemben, amit a sorkatonai szolgálat szakított meg. Leszerelése után a kapuvári cukrászüzem vezetésével bízták meg, mert elődeit valamilyen oknál fogva eltávolították. Egy idő után azonban az ő személyével
![Együtt a cukrászfamília](/admin/kepek/hirek/2012201705.jpg)
kapcsolatban is gond merült fel: akkoriban a vezető pozícióban lévő szakemberek párttagság híján nem folytathatták tevékenységüket. A vele azonos szakmát választó feleségével 1972-ben úgy döntöttek, hogy jelentkeznek a beledi cukrászatba, ahol hat esztendőn át tevékenykedtek. Szupinger úr kitérőnek tekinti élete azon szakaszát, amikor a zánkai téesz kocsmáját üzemeltette, mert mint mondta, ez nem az ő világa volt. A házaspár 1984-ben letette a mestervizsgát azzal az elhatározással, hogy létrehozzák saját műhelyüket és cukrászüzletüket. Ennek több mint huszonöt esztendeje, s még annyi fontos változás történt, hogy fiuk is kitanulta a szakmát. A vállalkozás így háromtagúvá vált, mely két segéddel és egy kézilánnyal egészült ki.
Vajon hogy viszonyul a cukrász az édességhez, és melyiket kedveli jobban? Szupingerék az alkalmazottakkal együtt alig várják, hogy a januári üzemleállás után kisüljön az első tepsi, s máris nekilátnak falatozni. A családfő a süteményt jobban szereti, mint a fagylaltot. Fotóalbumukban számtalan édességről készült kép szerepel, tehát bő választékkal állnak a megrendelők elé. Természetesen az egyedi igényeknek is eleget tesznek, mint például amikor az edvei evangélikus templom mását kellett szerepeltetni az édességen. A beledi városavatóra a település címerével ellátott, 120 szeletes tortával készültek.
Szupinger Rudolfot idén érte az a megtiszteltetés, hogy a Tapolcán megrendezett országos kongresszuson átvehette az Aranykoszorús cukrászmester elismerést. Minek köszönhető ez a kitüntetés? A házaspár a nap huszonnégy órájában együtt van, és vitázni is csak szakmai kérdések miatt szoktak. A vége persze mindig az, hogy belátják a másik igazát. – Meg van osztva a munkamenet: én az elméleti dolgokkal vagyok elfoglalva, ő pedig a kivitelező – avatta be a családfő a nézőket a titokba. Az infarktuson átesett mestert így próbálja kímélni a neje és a fia. A fiatalok lassan átveszik a stafétabotot, ezért a szülők csak akkor dolgoznak intenzíven, ha nagyon sürgős. Gyesen lévő menye ugyancsak a vendéglátóipari szakmában képezte magát, és ha a kis unoka betölti a harmadik életévét, az anyuka Szupinger Rudolf helyére lép. Onnantól a nagyszülők már nyugodtan pihenhetnek.
Szupinger urat családja nyomtatóval lepte meg a névnapjára, aminek a mester nagyon örült, hisz az ostyákra való mintát ezen fogják előállítani.A vállalkozást folytató fiatalabb generáció úgy tűnik, még sokáig számíthat Szupinger Rudolfra, aki lelkesen mesélte, hogy milyen újdonságokat látott az év eleji szakmai konferencián. A mester nyitott a modern dolgokra, és fejében már megszülettek azok a megoldások, amelyeket a torták díszítésére használhatnak. – Mindenre képesek vagyunk, és ha a kedves vendég elmondja, hogy mi az óhaja, azt mi megvalósítjuk – mondta a megrendelő igényét szem előtt tartó szakember. Keze alatt négy-öt diák is megtanulta a mesterség csínját-bínját, de fiát a ’90-es években inkább Sopronba küldte, hogy ott ismerje meg az alapokat. Sajnos, ez a terve nem egészen úgy sült el, mint ahogy szerette volna, mert a szakképzőhelyen a fiatalember fizikumát kihasználva, inkább az erőt igénylő feladatokra fogták be. Szupinger Tamás a cukrászattal járó finomabb műveleteket édesapjától tanulta meg.
De hogy vélekedik mindezekről a képviselőségbe is belevágó ifjabb Szupinger?
Az általános iskola befejezésekor neki is nagy kérdés volt, hogy merre tovább, de atyai indíttatásra a cukrász pálya mellett döntött. Tamás választását nem bánta meg, mert nagyon jól működik a családi vállalkozás, és büszke a szülők által elért eredményekre. Édesapja menedzseli a céget, tehát ő a szellemi motorja, anyukája pedig szaktudásával és kétkezi munkájával járul hozzá a sikerhez.
Íme a Szupinger család titkos sikerreceptje: az idősebbek figyelembe veszik a változásokat és a fiatalok elképzelését, utóbbiak pedig hallgatnak a több évtizedes tapasztalatokra.